Kjenn meg, kjempe! Den vandrende ridder er her for å ende din makt!
Kjemp, vil du! Jeg er rede for deg! Møt sverdet mitt!
Hvordan liker du smaken av stål, uhyre?
Et treff! Endelig et treff!
Stønner du? Ned på kne og tigg om nåde!
Alonso! Sengetid!
Prinsen av Biscaya...
"Dette våpenskjold skal sølvkrones over en eng av himmelblått."
"De vandrende ridderes store dåder."
"Her på min arena, datteren til Espartifalargo av skogen.
På skjoldet hans en katt, og på skriftrullen datterens navn."
Onkel Alonso, du leser for mye og spiser for lite.
"Sir Galahads edle slag." "Jomfruer i nød."
Uhyre, hvordan liker du smaken av stål?
Et treff! Endelig et treff!
Sancho!
Don Alonso! Jeg tok deg for min kone! Hun lar meg jobbe døgnet rundt!
Da du var gutt, Sancho Panza, drømte du ikke da om mer enn vedhogst?
Et eventyrlig liv?
Da jeg var gutt, måtte jeg jobbe like hardt for din far som nå for Teresa.
Sancho, den tid er kommet da du vil bli belønnet for din strevsomhet.
En mugge vin om kvelden og Teresa som klager er all belønning jeg får.
Livet ditt kan forandre seg. Livene til oss begge.
-Ja, vi blir ikke noe yngre. -Hva ville du si...
...til en stor reise?
Til markedet i la Mancha? Det er langt nok for meg!
Min venn Sancho. Min nabo Panza. Du har ikke innsett det ennå.
Det er ikke blitt en del av din akk så begrensede erfaring:
Det fins en verden utenfor la Mancha!
Det fins et stort annetsteds, nabo!
Der kan vi begge finne berømmelse og rikdom!
-Sancho, er du ikke ferdig med veden? -Jeg har fått besøk.
Vi skal snakkes mer om dette. Du får høre når jeg plystrer.
Duster! Dåsemikler! Mitt rette navn og min tittel!
I henhold til ridderlighetens edle lover - bruk dem!
Jeg er ikke lenger Alonso Quijada. Det usle navn har jeg lagt bak meg!
Jeg skal påta meg ridderskapets edle byrder. Don Quixote de la Mancha!
Det er mitt navn og min tittel, å risse inn i ridderskapets historie, -
- ved siden av Amadis av Gallia og Sir Lancelot av Sjøen!
Sett deg, min herre.
-Vi trenger da ikke tale så høyt. -Og jeg tror nok at Don Quixote -
- trenger barbering like mye som Alonso. Hans skjegg vokser like tykt.
Tale skal være høy! Tanker skal være høye! Ambisjoner skal være høye!
Høyest av alt er den edle jomfru som står en ridders hjerte nærmest!
Jeg snakker om en gyllen tid.
Er den så merkverdig bortglemt?
Da den sanne ridder red rundt i verden og gjorde edle dåder uten belønning!
Han frigjorde undertrykte og styrtet tyranner uten tanke på egen vinning!
Jeg, Don Quixote av la Mancha, vil bringe tilbake de dager.
De gylne, skinnende ærens dager som vi tidligere har lest om.
Onkel, sett deg nå og la barberen rake deg.
Da blir du så fin når borgermesteren kommer til middag.
Består ikke livet av mer enn det?
En gang i måneden borgermesterbesøk. En gang i uka går vi til kirke.
Annenhver dag tar du, barber, skjegget mitt.
Hvor er æren? Prøvene på ens dyder? Hvor er de lysende eventyr?
Kanskje, Don...
Quixote!
-Kanskje dine eventyrdager er over. -Aldri! Ikke for meg. Ikke for verden.
-Dere skal få se. -Hva skal vi få se, onkel?
Blås i det.
Barbér meg da. Gjør meg klar. Tiden er snart inne.
-Til å spise middag? -Nei, "Mesterbartestusser".
Tiden er inne til å dra ut på en reise.
Hva er det?
Hva gjør han?
Et nytt navn til deg også. En ny ærestittel!
Nå er du den tro faste ganger, den fyrrige stridshest til en ridder.
Du er ikke lenger en hest av simpel rase og beskaffenhet.
I dager og søvnløse netter har jeg lett etter et navn. Noe høyverdig, -
- klingende og betydelig, og nå hilser jeg deg med det:
Min Rosinante!
Hva var det? Du hørte det, Sancho. Noen plystret.
-En ugle? -Det er ingen ugle. Hvem er det?
-Mamma, gi deg, det er en ingen! -Det er en noen som plystrer.
Jeg skal gå og finne det ut.
Hva sa du?
Jeg sa jeg går ut en tur!
Hvorfor går du?
For å trekke frisk luft. Og få litt fred og ro!
Hvor lenge vil det ta deg?
Så lenge det trengs, takk!
Væpner for en omvandrende ridder, som hjelper ham på hans ferder.
Med å drepe kjemper og redde uskyldsrene jomfruer.
For en ære for en landsens fyr som deg, -
- som er fattig på både penger og vett.
Ære? Hvor mye betales ære med i timen?
Mang en omvandrende ridder har erobret en øy på sine ferder.
-En hel øy? -En øy eller to. Det er helt vanlig.
-Som belønning til sin ærlige væpner... -Ja da, ingen ting annet enn ære!
-Han gjøres til stattholder på øya. -Nå tuller du!
Det står nedtegnet i ridderbøkene.
-En sånn jobb ville kaste godt av seg. -Uten tvil.
Jeg har solgt fire åkrer og tatt opp lån på huset.
Vi har penger til reisen, min venn Sancho.
Og du skal få deg en ny skjorte.
-Hvor er denne øya du snakker om? -Et sted på de sju hav.
Så det er der den er!
Jeg er ikke noe særlig til å gå, kan jeg ta med eselet mitt, Droplet?
Jeg har ikke i noe krønike lest om en ridders væpner som red på esel.
-Så blir jeg den første! -Det kan være en viss verdi i det.
-Vil du bli med? -Ja.
Du skal være den tro faste væpner til Don Quixote de la Mancha!
Mot en øy!
Vakre Dulcinea, jeg har valgt deg -
- som den dame jeg vil skjenke mitt hjertes rike!
Veldig snilt av deg, det. Men jeg heter Aldonza.
Ikke nå lenger. Jeg har bestemt det! Du er min dame Dulcinea!
En vandrende ridder uten en kjær er en vinranke uten druer.
Et egg uten salt, en kropp uten sjel!
-Så jeg er kjæresten din nå? -De neste fire år vil du ikke se meg.
-Hva slags kjæreste er det? -Jeg skal reise, slåss mot kjemper.
Eller enhver som benekter at min Dulcinea er den vakreste blant vakre.
Slåss? Nei, rot deg nå ikke borti bråk for min del, señor Quijada.
Jeg er ikke lenger Alonso Quijada, jeg er Don Quixote de la Mancha.
Og for en sann ridder er ingen risiko for stor å ta for sin skjønne dame.
Veldig snilt av deg, men familien min flytter til Toboso.
Far har fått jobb med å gjøre rene statuene i byen.
Du skal likevel være min skjønne dame. Jeg skal kalle deg -
- Dulcinea av Toboso.
Ta stigen!
Mor sover på kjøkkenet!
-Endelig begynner det store eventyret! -Gjør det?
Jeg skal gå og si fra til Droplet.
-Herren er vekk! -Han er blitt gal, mener nå jeg.
-Onkel har forlatt oss! -Han snakket om et stort eventyr.
-Han skjønner ikke vår verden. -Hvordan det?
Han vil ikke finne helter, eller kjemper. Folk vil ikke ane hva han prater om.
-Gjør du? -Ikke helt...
Fru Fortuna smiler til den brave.
Hun har ikke smilt mye til meg. Svært uvennlig jente.
Sant nok. Men se der! Vårt eventyr får en bedre start enn jeg turde håpe!
-Hva prater du om? -Fæle kjemper! 30 stykker, minst!
Jeg akter å frarøve dem livet!
Tilintetgjørelse av den flokken uhyrer er en oppgave en ridder verdig!
La dem skrike!
Væpnet med rettferd frykter jeg ikke deres hvasse sverd og fæle stokker!
Med himmelens hjelp skal vi i dag vinne en stor seier! Er du enig?
Jeg har bare én innvending...
-Hva da? -Bare en bitteliten innvending...
-Snakk ut, mann! -Jeg ser ingen kjemper, egentlig.
Du hjerne fattige, hva vet vel du om eventyr? Ser du armene deres vinke?
Den ekle rasen har millange armer. Men jeg skal tvinge dem i kne!
Det er ikke armer. Det er vindmølle-seil!
Harmløse innretninger. Til å male korn, har jeg hørt.
Harmløse, liksom! Gjem deg et sted og be, om du ikke tåler dette!
Hør etter, kjemper! Det blir en ulike kamp, -
- men jeg kjemper for himmelen og for dame Dulcinea av Toboso!
Si hva du vil, men vindmøller er de.
Sancho!
Det ser ut som kjempen vant.
Det var den fordømte trollmannen og åndemaneren Malfatto.
Han som gjorde kjempen om til en vindmølle for å beseire meg.
-Trollmannen ga deg noen skrammer. -De skrammene er æresmedaljer.
Hjelp meg på bena, Sancho.
Ære... Det ante meg at den består av skrammer og ingen penger.
-Men én ting plager meg ennå. -Skrammene på ryggen?
Jeg forakter skrammer.
Nei, jeg er ennå ikke slått til ridder.
Jeg trodde du utnevnte deg selv.
-Du er en mann med liten hjerne. -Så sant.
-En kan ikke utnevne seg selv. -Sier du det?
Da kunne jo du utnevne deg selv til Don Sancho av Det villige esel.
Det ville vært en ære for Droplet, men jeg takker heller nei.
Hvorfor?
Disse riddergreiene virker farlige. Hvem skal utnevne deg da?
En mektig adelsmann, eller kanskje kongen?
Jeg vet ikke hvor han er hen.
Lykken smiler til oss, Sancho!
Herren på sånt et slott kan slå meg til ridder med sitt sverd!
Med rett til å reise verden rundt og hjelpe de undertrykte -
- og fortelle om min dame Dulcineas skjønnhet!
-Sier du det er et slott? -Ser du det ikke?
Om du sier det, så. Du er sjefen.
Skikken er at en dverg blåser i lur for å hilse prominente fremmede.
Kanskje de ikke fant en dverg.
Der har vi velkomsten fra slottsmurene.
Se der ved porten! To skjønne jomfruer tar imot oss!
Jeg forsikrer dere, skjønne damer: Frykt ikke den minste fortred.
For min ridderlighet forbyr meg å skade noen dame.
Særlig så høyverdige jomfruer som dere.
-Kalte han oss jomfruer? -Det har ingen kalt oss på lenge!
Kjerrekarene har fått alle køyene, men hvis Deres nåde vil stige av, -
- så kan jeg tilby Dem og Deres tjener middag og en krok å sove i.
Herren av dette praktfulle slottet tar gjestfritt imot oss.
Er det det han er? Jeg tok ham for en krovert.
-Herr Slottsvert. -Det var da en snodig tittel.
Jeg bryr meg katten om komfort. Strid er min yndlingsavkopling.
Ikke jeg! Jeg tar gjerne en god halmmadrass.
-Men etter en våpenvakt til daggry... -Det kan vi tilby, ja.
Da ber jeg om at De fra Deres høye stilling som slottseier skjenker meg...
Stekte egg, brød uten insekter og litt øl? Alt det skal De få.
Og så ber jeg i ydmykhet om å bli slått til ridder.
Tja, hvorfor skulle De ikke kunne få det også?
Uten tillegg i prisen.
Er herren din en fyr som rengjør rustninger?
Nei, herren min er en berømt omreisende ridder.
-Derfor er han våken hele natta. -Hva er en omreisende ridder da?
Jo, en omreisende ridder -
- er den mest plagede og sårede av alle mennesker.
Men i morgen vil han ha to-tre øyer å gi til væpneren sin.
Dame Dulcinea, hjelp meg i min tapperhetsdyst.
Utkjemp den store kamp, min ridder.
For Gud og for din edle dame. Du får mitt hjerte og mitt tørkle!
Den første slave som våger å røre rustningen min, fornærmer Dulcinea -
- og må lide døden!
Kom an!
Du har blindet meg med enda en av dine onde trolldommer!
Hunder!
Falske, forræderske kjeltringer! Misbruker dere slottets gjestfrihet?
-Jeg skal spidde dere på min lanse! -Hold fred!
Alle reiser seg og bevitner ridderutnevnelsesseremonien.
Herre og mester over dette edle slott, våpenvakten min er ennå ikke over.
I henhold til slottets lover har du holdt vakt nok. Kom nå.
Knel mot foten min.
Jeg leser fra Den store bok for Den hellige orden av omvandrende riddere.
Don Quixote av la Mancha, sverger du ved Den hellige ridderorden -
- å straffe ondskap, hjelpe uskyld og be fri dette land -
- for den brutale og uroende plyndring av kjemper?
Ja.
Vil du beskytte og forsvare din dame, den vakre...
-Dulcinea. -Hva nå enn hun heter.
...og nedkjempe alle som benekter at hennes skjønnhet overgår alles?
-Av hele mitt hjerte! -Så gi meg sverdet!
Reis deg, edle ridder!
Jeg er på vei til en øy!
Penger?
Glemmer De Dem, slottsherre? Ber De meg om usle kontanter?
Ly for natta. Fôr til dyra og lamme frikassé til tjeneren din.
Krever herren på et slott sine ærede gjester for en smule lamme frikassé?
-Hvor er Deres fine gjestfrihet? -Ingen steder!
Dette er slottet jeg ble slått til ridder i!
Dette er vertshuset der det gamle øket ditt åt tre skjepper høy!
-Da er det forandret. -Ikke det jeg vet.
Du er forhekset, omtrollet til krovert! Jeg skal bevise det for deg!
En krovert kunne ikke slått meg til ridder.
Du har å betale!
Stakkars venn. Frykt ikke. Jeg skal finne trollmannen som forhekset deg.
Og stakkars ham da!
Kom tilbake og betal regningen!
Da får du betale!
-Jeg tok det for et slott. Æresord! -Løgner!
-Jeg trodde også frikasseen var gratis! -Betal!
-Det går ikke. -Å? Er du også forhekset?
-Ingen penger! -Så skal vi betale deg!
Løp, Droplet! Vekk herfra!
Slottet var forhekset, garantert. Du ble angrepet av tusser.
-Tusser som heiv meg over muren! -De hadde trolldomskrefter, ser du.
-Så det var grunnen, hva? -Synd jeg ikke kom til unnsetning.
Du hadde neppe vært til rare hjelpen.
Ser du meg bli angrepet av en ridder, må du ikke komme meg til unnsetning.
Det avstår jeg så gjerne fra!
Som vanlig borger må du bare slåss mot bermen. Ikke slåss mot riddere.
Er det greit at jeg ikke slåss mot bermen heller?
Hvilken vei skal vi nå?
Forbered deg, Sancho.
Forbered deg på eventyret!
Nei, ikke nå igjen...
-Hun ser ikke så verst ut, hva? -Den vakreste av alle.
Bortsett fra min dame Dulcinea.
-De ledsagerne ser litt snodige ut. -Ledsagere? Se nøye på dem.
-De er vel ikke berme? -Trollmenn!
Tjenere av mørkets prins Malfatto. De har stjålet den vakre Angelica.
Jeg syns nå de ser ut som munker.
Stille, Sancho! Du vet ingen ting om trollmenn. Kom, Rosinante.
La oss ri til unnsetning!
Helvetes fordømte ånder! Slipp fri den vakre prinsesse dere har fanget, -
- eller bli slått til jorden av Don Quixote av la Mancha, -
- de uskyldiges beskytter!
-Hva kalte han oss? -Helvetes ånder.
-Vi er hellige munker! -Av Benediktiner-ordenen.
Dere lurer ikke meg! Djevelen i munkehabitt er fremdeles Djevelen!
Insektøynene deres røper dere!
Å Gud, han har drept en munk!
Er jeg i himmelen? Er du en engel?
Neppe. Kom.
Prinsesse, du er nå be fridd og kan dra annetsteds med ditt vakre vesen.
Jeg er en gift kvinne. Legehustru, på vei til min mann i Sevilla.
En prinsesse som reiser inkognito. De onde åndene er skremt på flukt.
-Onde ånder? -Trollmenn. Se det på insektøynene.
-To hellige menn jeg skriftet for. -Trenger hun to å skrifte for?
-Hvem er du egentlig? -Prinsesse, jeg er din tjener.
Don Quixote av la Mancha. Jeg venter ingen belønning, bare å tjene deg.
Jeg må til mannen min. Pedro!
Du er fri nå, prinsesse. Dra hvor du vil!
-Takk og pris for litt fred. -Fred?
Vi har ennå ikke støtt på armeen til den store general Alifanfaron.
Herre, la oss nå spise nistematen uten flere eventyr.
Vi har ikke tid til å spise!
Vi har alltid tid til å spise. Jeg har et stykke ost og en løk.
Ingen høvelig føde for en edel ridder, men likevel...
-Har du ikke lest om reisende riddere? -Jeg har ikke lest stort om noe.
-Jeg har da ofte fortalt om dem. -Jeg hørte vel ikke så nøye etter.
-En ridder spiser kun én gang månedlig. -Takk og pris at jeg er berme, da!
-Det må være et overdådig festmåltid. -Noe bedre enn ost og løk, altså?
Resten av tiden lever de av markens blomster, skogens bær.
Greit, jeg skal fylle salveskene med bær til deg, og noen fine blomster!
Godt.
Til meg selv slenger jeg oppi noe mer mettende.
En svinelabb eller to, og noen kyllinglår.
Se, Sancho! Hva sa jeg? De rykker fram!
En stor armé på frammarsj!
Hvor?
-Hører du ikke soldatene synge? -Sikker på at det er soldater?
Det er en armé fra alle nasjoner!
-Det må være to armeer da. -Hvorfor sier du det?
En støvsky i øst. Se!
En lykkens dag! Et historisk øyeblikk! To store generaler møtes i strid!
La oss overlate det til dem.
Den store Alifanfaron, keiser av den enorme øya Trapobana, -
- marsjerer mot kong Pentapolin med den oppbrettede arm.
Så kalt fordi han går i strid med sverdarmen bar.
Liker de ikke hverandre?
-Vet du ingen ting? -Nesten ikke.
Hedningen Alifanfaron er forelsket i Pantapolins vakre, kristne datter.
Han vil bortføre henne fra faren.
-Det er på grunn av en kvinne, altså? -Se der, Sancho!
Den tapre Laurcalco, lord av Sølvbroen.
Og der, i blomsterprydet rustning, er svartskjeggede hertugen av Quirocia!
Og der er kjempen Brandabarbaran, som bærer en dør i stedet for skjold!
Det sies det er en av dørene til tempelet Samson styrtet.
Hvorfor sitter du bare og koper?
Hvor mye jeg enn prøver, hører jeg bare brekingen fra to saue flokker.
-Det er frykt. -De er da ikke særlig skremmende!
Frykt for de store armeene! Den frarøver deg syn og hørsel.
Gjem deg, Sancho, hvis du er så redd.
Jeg alene skal bringe seier til den side jeg gir min gunst!
Hvilken flokk blir det?
Alifanfaron angriper. Vik tilbake, din tyrann!
Det er meg, Don Quixote av la Mancha. Sår det navnet frykt i ditt hjerte?
Herre, kom tilbake! Du får ikke kuttet annet enn lammekoteletter!
Dame Dulcinea!
Fatt mot, dere som kjemper under Pentapolin med den oppbrettede arm!
Følg meg, vi skal ta hevn over den kvinnerøveren!
Store Alifanfaron, Don Quixote av la Mancha utfordrer deg til kamp!
En duell til døden! Eller surmuler du i ditt telt?
Kujoner! Slår dere retrett? Kast sverdene, menn!
Dere flykter som sauer for meg!
Klokt gjort! Seieren er vår!
Jeg har vunnet til ære for den skjønne dame Dulcinea av Toboso.
Faren er over, Sancho! Vi har vunnet en storslått seier!
Hurra!
-Bli ikke sint for det jeg nå sier. -Hva da?
En fugl i hånden er bedre enn to i trærne.
Store ord og fett flesk sitter ikke fast i halsen.
Gode bøker monner ikke til frokost.
-Sancho, kom til poenget. -Straks, herre.
Jeg sier det uten omsvøp: Hvor mye får jeg i lønn?
-Hvem har nevnt lønn? -Min kone Teresa vil.
Hva har hun med dette å gjøre?
Teresa vil ha greie på hva jeg får i uka for tjenestene mine.
Da er din kone totalt uvitende om reglene til omreisende riddere.
-Ja, hun er en uvitende kvinne. -Ingen ridder, eller væpner heller, -
- har sunket så lavt som å kreve lønn for sine dåder i mot og utholdenhet.
Jeg kan godt synke så lavt, jeg.
Når vi lykkes, og det skal vi, i å vinne den store pris...
-Er du sikker på dette? -Jeg stoler på Gud og min dame.
-Vil de betale lønnen min? -Jeg har jo sagt du skal få en øy.
Jo, men kan jeg ikke få noe til den øya dukker opp?
Jeg er ingen pengeutlåner. Jeg er en ridder av la Mancha.
Hva skal jeg si til min Teresa?
Se! Godtfolk, fanget av tjenerne til trollmannen Malfatto, som hans slaver!
-Gi deg. Det er straffanger. -Straffanger?
Fengsels fugler. Slemminger. Skurker. Dømt til straffarbeid.
Du er en enkel, lettlurt sjel. Vi finner snart ut sannheten.
Du i det rare kostymet, se å komme deg av veien!
Rart kostyme? Pass deg! Dette er rustningen til en ridder av Spania!
Skjelv i frykt over at du snakker med Don Quixote av la Mancha.
-Hvem er stakkarene du har lenket? -Forbrytere tvunget til steinbryting.
Tvunget? For en skam! De gjør det ikke av fri vilje?
-Ingen går frivillig i en lenkegjeng. -Da faller de inn under mitt mandat.
Som er å hindre vold og undertrykkelse og unnsette alle som er i nød!
-De undertrykkes pga sine lovbrudd. -Hvilke lovbrudd?
Spør dem selv, om du vil.
-Du, hva var forbrytelsen din? -Jeg forelsket meg...
-Det er ingen forbrytelse. -Han forelsket seg sånn -
- i noen gull-lysestaker, knuget dem til sitt bryst og ble tatt som tyv.
Og du, hva var forbrytelsen din?
-Jeg sang som en kanarifugl. -En søt overtredelse, om noen.
Han mener at han tilsto 20 tilfeller av ran og simpelt overfall.
-Dine udåder, Svartskjegg? -Kjærlighet til mine søstre.
Familieliv er til sånn en glede!
Sånn glede at han ble far til en heller merkelig blanding barn.
-Gamle mann, hva bringer deg hit? -Jeg brakte elskende sammen.
Han var en kjent hallik og bordelleier.
I sannhet et kall som krever stor varsomhet og kløkt, -
- for du ble tiltrodd mange hemmeligheter.
-Og du, min herre? -Den største kjeltringen av alle.
Med så mange kjeltringstreker at han har skrevet bok om dem.
Ginesillo av Pasamonte. Vi kaller ham Gines.
-Og du har nedtegnet livet ditt? -Ikke hele, for det er ennå ikke slutt.
-Han håper på å gjøre mer ugagn. -Du er visst en kløktig fyr.
Og uheldig. Den megga Fortuna ser i unåde til kløktige menn.
Hvis du har tenkt å hjelpe oss, så gjør det fort.
Jeg vil ikke stå og steke i sola og besvare spørsmål!
Godt.
Venner og brødre, dere har visst alle begått ulike forbrytelser.
Så dere må sone dommene deres. Men dere er tvunget og undertrykt!
Med myndigheten ridderordenen gir meg, -
- krever jeg at kapteinen her løslater dere fra tyranniet!
-Vakter, slipp mennene fri! -Det er rent sludder!
Nei, det er å vise nåde.
-Nok. Av veien! -Videre!
Nei, dere går ikke videre!
Som dere ser, har jeg befridd dere fra undertrykkelsen.
Dere undres nok hva jeg vil ha i belønning. Ingen ting til meg selv.
Like godt.
Det jeg ber om, er til beste både for dere og for min gode, skjønne dame.
Dere skal dra til byen Toboso, -
- og legge lenkene deres for føttene til dame Dulcinea, som angerbot.
Fortell henne hvordan dere ble befridd av hennes lydige ridder, -
- og nyt så frihetens frukter.
-Er det urimelig? -Ja.
-Ja, dere vil gjøre det? -Nei. Ja, det er urimelig.
-Men det er min befaling. -Hva?
Vi må gjemme oss bort, snike oss ned bakgater, sove i skogen.
Du vil ha oss til å marsjere i tog, -
- bærende på lenker, til en tøs i en landsby ingen har hørt om?
Kalte du den skjønne Dulcea en tøs?
-Du hørte hva jeg sa. -Jeg hørte deg, og ved Gud, -
- du Gines eller Ginesillo eller hvem du nå er:
Du skal krype alene på dine knær til Toboso, med lenkene på ryggen -
- og be ydmykt om unnskyldning!
Farvel, du ridder av den bedrøvelige skikkelse!
Å gjøre vel mot skurkenes brorskap er som å tømme vann i havet!
-Vi stikker før de kommer og tar oss! -Jeg flykter ikke slagmarken av frykt!
Snakk for deg selv. Men la oss stikke!
De bryr seg katten om alle vandrende riddere i verden.
-Er du redd? -Vettskremt!
-Du vil ha meg til å slå retrett? -Så fort du kan!
-På én betingelse. -Hva som helst.
Du sier aldri til en sjel at Don Quixote trakk seg fra kamp!
Taus som graven.
Jeg vil ikke ha det nedtegnet i bøker om meg.
-Du har mitt æresord. -La oss dra!
På vår ferd skal vi utvilsomt nå fram til en vennlig konges hoff.
Det er bedre enn et hoff av skurker, kjeltringer og simple sniktyver.
-Han vil selvsagt gjenkjenne meg. -Klart det. Du er uforglemmelig.
-Han vil by meg på et festmåltid. -Et festmåltid er høyst velkomment.
Festmåltidet er kun for riddere. Men også væpnere får forfriskninger.
Tja, jeg kan vel nøye meg med forfriskninger.
Under festmåltidet vil en vakker, ung jomfru kaste stjålne blikk på meg.
Stjålne? Er hun av den langfingrede typen, denne jomfrua?
Nei! Hun har tapt sitt hjerte til meg. Vi har bare én kveld.
For kongen, faren hennes, har bedt meg ri ut og bekjempe fiendene hans.
Er du sikker på at denne fortellingen får en lykkelig slutt?
Jeg klatrer opp til vinduet hennes. Til den vakre Dulcinea.
-Er det kongsdattera? -Utvilsomt.
Så klart. Det burde ant meg.
Eller kanskje vi kan støte på enda mer spennende eventyr.
-Enda mer spennende? -Kanskje.
-Garantert. Jeg må opp fylle løftet. -Hvilket løfte var det igjen?
Om å bringe Mambrinos gullhjelm tilbake til dens eier.
-Har vi støtt på ham ennå? -Nei, men du kjenner da Mambrino?
Ikke som personlig venn, nei.
En meget tapper sarasener. En edel maurer. En kriger -
- som ble frastjålet sin gullhjelm av Rinaldo den skallede mens han sov.
Han trengte den vel. Siden han var skallet, kunne han trenge en hjelm.
-Stille! Det er tullprat. -Ja.
-Det er tull, må jeg innrømme. -Takk til den Gud som elsker meg!
Han bringer meg nye eventyr! Ser du ikke, Sancho?
Der! I all sin prakt, skinnende i sola: Mambrinos gullhjelm!
-Det er skyllekaret til en tannlege. -På en ridders hode, på sin ganger!
På et haltende muldyr.
Det er den skurken Rinaldo, med skallet hode dekket av stjålet gull.
-Hjelp meg opp, Sancho. -Ja visst.
-Jeg skal ta meg av skurken. Alene. -Ja, det er beste måten.
Stopp der du er, forræder! Gi fra deg Mambrinos gullhjelm!
-Snakket du til meg, min herre? -Stopp og kjemp, du skallede!
Jeg er ikke spesielt skallet!
Mambrinos gullhjelm!
Kom nå. Sånn, ja.
Kom nå. Gines vil passe på deg.
Kom pent og rolig nå. Sånn, ja.
Kom an.
Mitt liv er viet til min dame Dulcinea.
Fra denne kveld lever jeg kun for deg og ditt smil.
Edle ridder. Jeg burde knele, i takknemlighet og evig kjærlighet.
Hvem skal jeg drepe? Hvilken demon? Hvilken tyrann?
Hvilken fryktelig kjempe eller trollmann som vil frarøve deg din skjønnhet?
Drepe? Ingen, min Don. Dette er en kveld for kjærlighet, ikke drap.
-Kyss meg. -Tillater du det?
-Jeg trygler om det! -Jeg tror jeg husker hvordan...
Vis meg.
Strålende! En galant elsker og en edel kriger!
Bli hos meg, Don Quixote. Bli hos meg alltid!
-Jeg avga et løfte til din far. -Om å bli hos meg?
-Om å ri med ham mot hans fiender. -Du vil være i fare!
-Fare er min faste følgesvenn. -Du kan bli drept!
-I en ære full krig. -Jeg ville ikke holde det ut!
Min skjønne dame! Min Dulcinea! Gudinne!
Snakk til meg!
Droplet er vekk! Han har stjålet mitt kjære esel!
Min beste venn!
Det hersens brorskapet gjorde dette mot meg!
-Du vekket meg fra et fint øyeblikk. -Jeg er sønderknust!
Ulykkelig kjærlighet til en kvinne langt borte?
Mitt kjære, gamle esel ble stjålet midt på natta.
Verket til den tyvebanden du ble så glad i!
Dra tilbake til landsbyen. Niesen min vil gi deg et nytt esel.
Men finn nå penn, papir, blekkhorn og sand.
Jeg har et brev å skrive av den aller største viktighet.
Skjønne dame, du var så god å vise de gi mine drømmer.
Men den milde kjærlighet du hilste meg med, -
- er sikkert bare et bud om vår våknende lykke.
Undertegnet av din tro og beundrende ridder Don Quixote.
Sancho, legg dette i dame Dulcineas hender.
-Vi møtes på veien til Toboso. -Hvor?
Toboso, døven! Vent på meg i...
La Botta. Et godt vertshus, men slott har det aldri vært.
Da ses vi snart igjen, min gode Sancho.
Anon, slottet til den vakreste av de vakre.
Stakkars gamle herre. Så forslått og stakkarslig.
Ridderen av den bedrøvelige skikkelse.
Det var det jeg som fant på!
-Vi må redde ham. -Før han får seg enda en omgang.
-Før han får mer enn bare skrammer. -Har han ennå de rare tankene?
Han snakker mye om ei jente han er betatt av.
Hun er vel en drøm, hun også.
Kjenner du dame Dulcinea av Toboso? Han har skrevet et brev til henne.
Enda en drøm.
Anse det som levert.
-Om vi kunne finne ham... -Vi kan. Jeg vet hvor han venter.
Så kunne vi overtale ham... Hvor?
Vertshuset la Botta på veien til Toboso.
Du kunne møte ham der, og få ham fra alle vrangforestillingene.
-Han hører neppe på meg. -Han hører ikke på noen -
- når det gjelder en omreisende ridders oppgaver.
-Hvem ville han høre på? -Ingen i denne familien, i alle fall.
Ingen andre enn sin skjønne dame, den yndige Dulcinea.
Eller kanskje enhver ung dame som fattet interesse for ham.
Enhver ung dame?
Ved Guds nåde, det gir meg en idé!
Pappa, se hvem som er her!
Droplet!
Jeg visste du ville komme hjem!
Du har mer vett enn oss alle, du!
Den unge mannen din er kanskje rik og pen, -
- men jeg tviler på om han har mine magiske evner.
Her er en elskovsdrikk mor fikk av en trollmann i Egypt.
Drikk den, min skjønne! Og se i meg sjarme -
- som ingen levende kvinne kan motstå.
Vekk fra henne, skurk av en magiker! Din magi skremmer ikke meg!
Jeg er Don Quixote av la Mancha, en omvandrende ridder -
- som har sverget å verge uskyldige damer og styrte onde tyranner!
Du er fri.
Gi meg den, din lumske tøs! Smak på den!
Jeg skal redde deg. Du skal ri i sikkerhet bakpå min ganger.
Jeg må bli hos ham, han er ektemannen min.
Du må spille mer med oss! Strålende forestilling!
Takk!
Din andel av inntektene. Publikum var henrykt!
Penger? Fornærmer du meg? Vi gjør ikke velgjerninger for penger.
Vi redder ikke damer i nød for gullets falske klirr!
En omreisende ridder bryr seg det døyt om penger.
Men bruk din kone bedre fra nå av, ellers får du kjenne mitt sverd igjen.
Farvel, venner.
Har jeg litt frukt til dere, barn?
La meg se.
Dessverre, ingen frukt. Hva med penger?
Her, ta alle sammen! Jeg har ingen bruk for dem!
Er du sikker på at de vil hjelpe oss?
Ja. Jeg trimmer skjegget og bartene deres. De skuespillerne skylder meg.
-Hvor finner vi ham? -På vertshuset på veien til Toboso.
Vakker! Ingen mann kunne motstå deg!
Det er upassende! Brudd på Kirkens hellige regler.
Når en kvinne ikke kan bli prest, kan ikke en prest bli kvinne.
Du skal være den vakre kvinnen som frister ham.
Jeg fjerner ikke dette! Det er et tegn på yrket mitt. Mitt emblem!
Du kan dekke til halve ansiktet, for dydighetens skyld.
Er det ikke farlig å være vakker kvinne? Hva om jeg blir skjendet?
Hva er viktigst? Å redde vår stakkars herre eller din dyd?
Jeg er ikke sikker.
Velkommen, herre, til vertshuset la Botta.
Der er du, Sancho. Pussig nok har jeg savnet deg.
Godeste vertinne.
Dette er min herre, Don Quixote av la Mancha.
Her er alt opptatt, som du ser. Men om du kan sove i kjelleren...
Som en omvandrende ridder -
- som har viet livet til å rette opp tyranners udåder, kjempers urett, -
- har jeg lagt mitt hode til hvile på fjelltopper med snø på -
- og i brennvarme ørkener. Alt for å følge mitt hellige kall.
Så du tar til takke med kjelleren?
Jeg skulle gjengjeldt dine amorøse blikk og drukket vin med deg, -
- men mitt hjerte tilhører den vakreste av de vakre:
-Dame Dulcinea av Toboso. -Så elskverdig, min herre.
Er ikke du den store, omvandrende ridder og kjempenes overmann, -
Don Quixote av la Mancha?
Det er meg.
Jeg er i vansker, og vi lurte på om en herre som deg kunne redde meg.
Stille, søster.
Hun er for fortvilet til å kunne snakke fornuftig om dette.
En dame i nød?
Trollmannen Malfatto viste seg for henne en natt, i et syn.
-Det skremte vettet av meg. -Malfatto er min svorne fiende!
Han sa at fikk han ikke sin vilje med henne, ville hun bli drept av kjemper!
Ja, han ville ha sin vilje med meg!
Da står mine våpen og mitt mot til din tjeneste, kvinne.
Takk, jeg er veldig takknemlig.
Vi kan ikke prate mer nå. Hvem vet hvem som kanskje lytter?
-Hvor holder du losji i natt? -I kjelleren.
Jeg beklager.
Nei da, det er ikke til noe besvær for en gammel kriger.
Min søster vil komme til deg i kjelleren etter midnatt.
Hallo.
-Hallo? -Hvem der?
-Don Quixote? -Skjønne dame...
-Redd meg! -Befal meg!
-Jeg er redd kjempene vil drepe meg! -Kjemper? Her?
-Fryktelige kjemper, overalt! -Vis dere, djevler!
Du er forhekset! Stakkars kvinne. Onde ånder har satt skjegg på deg!
Hvor er de, så jeg kan hugge dem i hjel!
Skurk! Ransmann! Kvinneskjender!
Stå fram og kjemp! Trekk sverdet, uhyre!
Så blø, fryktelige kjempe! Kvinnebeskjegger!
Jeg er trollmannen og åndemaneren Malfatto.
Jeg forhekser deg, Don Quixote. Slipp sverdet!
Jeg overgir meg aldri, du mørkets onde ånd!
Slipp meg løs!
Løs hendene mine!
Fjern bindet for øynene! Hvor fører dere meg? Jeg ser ikke.
Sancho!
-Han sover. -I går truet han med nye eventyr.
-Det er vel knapt kjemper igjen nå. -Han har ennå den rare feberen.
Han rører ennå om Sir Lancelot og Sir Amadis av Gallia.
-Hodet hans er fylt av trolldom! -Bøkene har gjort ham helt tullete.
Sverdslag og utfordringer. Fabler og fantasterier har forgiftet hans sinn.
-Men han elsker bøkene sine. -Derfor må han skilles fra dem.
Det er vel sant.
Med Guds hjelp skal vi redde ham fra bøkene hans.
La oss plukke ut de verste.
"Ridderskapets Speil." Onkels yndlingsbok. Beholde den?
Speil fører til selvanskuelse og selvanskuelse er forfengelig! Ut!
-"Sir Bernardo av det gylne skjegg." -Gyllent skjegg?
-Er barberer nevnt i den? -Jeg tror ikke det.
Så vekk med den.
"De 12 riddere av Syracuse." Skrevet på italiensk.
Italiensk?
Hadde den vært på spansk, kunne vi spart på dem.
Vekk med dem, hele dusinet.
Vi kan få gjort dette mye raskere om vi slutter å lese titlene.
Husholderske!
Antonia!
Jeg er forhekset!
-Hva er det, herre? -Hvor er døra? Jeg spør deg.
-Hvor er du, dør? -Hvilken dør, onkel?
-Døra til biblioteket mitt. -Biblioteket?
Her er bare blanke veggen! Hekseri! Hvor er biblioteket mitt?
Jeg har aldri visst at du hadde noe bibliotek.
-Antonia! -Ikke jeg heller, onkel.
Dette er onde ånders verk, fiender av mine edle formål!
Dette er atter trollmannen Malfattos verk.
Han bandt meg på hender og føtter og sendte meg hjem som en løve i bur!
Men nå er løven fri igjen!
Fri og brølende!
Tiden for bøker er omme. Nå er det tid for eventyr!
-Han sier løven i bur nå er fri igjen. -Vi er redd han drar på en ny vill ferd.
Vi trenger råd fra et klokere hode enn mitt.
Hva gjør han?
Kom an.
Se hånden hans.
Nevø! Samson!
Vi trenger din hjelp.
Sverdet mitt eller hjernen? Begge står til deres tjeneste.
Vi trenger din hjelp til en stakkars herre som henger fast i fortiden.
Samson Carrasco, humaniorakandidat fra universitetet i Salamanca.
-Kan vi kalle deg kandidat? -Det kan dere.
Trass i sin unge alder har han stor innsikt i historie og riddertiden.
-Har jeg rett, kandidat? -Helt rett.
Med kløktig argumentasjon og lett overtalelse skal han få vår Don -
- tilbake fra de ville fantasiene. Kan du klare det, kandidat?
Jeg tror jeg har evnen til det.
Rense hodet hans for historiene om omvandrende riddere?
Så han innser sånt var på hans oldefars tid, at han lever i fortiden?
Historiene om vandrende riddere og damer i nød er rent sludder!
Ved Gud og alle hans riddere! Hvem har hørt slik frekkhet!
En nesevis jentunge som ikke har forstand på noe som helst -
- rakker ned på den store orden jeg har den ære å tilhøre?
Hadde jeg ikke sverget å verge alle kvinner, skulle sverdet mitt...
Sverdet ditt, onkel?
Ikke snakk mer om sverdet ditt. Det er nok gammelt og rustent nå.
Hvordan kan du tro en gammel, trett mann som deg ennå er tapper?
Åndelig styrke blir ikke gammel.
Desto verre! Hvorfor tror du at du kan redde verden, i din alder?
-Fordi jeg ennå kan drømme. -Så slutt å drømme.
Kom og sett deg med oss i sola. Vi skal finne fiken og brød til deg.
Fiken!
Nei! Don Quixote av la Mancha, ta ikke til takke med fiken og brød.
Din berømmelse over hele Spania kaller på deg.
Ditt ry som arvtaker for Sir Palmera av England og Sir Amadis av Gallia -
- tillater ikke at du legger ned lansen i din edle kamp for rettferdighet!
-Hva sa du? -Jeg ber deg; fortsett kampen!
Glem dine alders år, du er ennå ung til sinns.
Jeg, Samson Carrasco, kandidat i humaniora, -
- vel bevandret i antikkens legender, ber deg: Svikt ikke den edle sak!
Hørte du det, niese? Den unge mannen er meget klok.
Vel, humaniorakandidat, hva vil du at jeg skal gjøre?
Gjør deg klar til en ny reise.
Trass i tvilen til en viss nebbete jentunge i min familie -
- takker jeg deg, humaniorakandidat. Og jeg tar imot utfordringen din!
-Stakkas onkel! -Er du også gal? Hva har du gjort?
Jeg har sendt ham ut på en kur.
Er dette en kur? Å gi ham en ny dose av denne ridder-feberen?
Feberen har ennå ikke rast fra seg. La ham dra ut igjen.
La ham fråtse i eventyr og ulykksaligheter -
- til selve tanken på mer får ham til å spy og han er renset.
-Er ikke den måten utspekulert? -En lærd manns måte?
Ja. Jeg skal finne ham, om så jeg selv må dra tilbake i århundrene!
-Og du går tilbake til ham. -Blir jeg ellers stattholder på en øy?
Stattholder på en øy! Djevelen ta alle stattholdere!
Det vil gi god avkastning.
Du ble født ut av din mors mage uten å være stattholder på en øy.
Du har levd til nå uten å være stattholder på en øy.
Du vil fare herfra i en kiste uten å være stattholder på en øy.
Elsker jeg deg mindre for det?
Var jeg stattholder på en øy, ville du være adelig.
Jeg skal gi deg adelig!
Jeg er døpt kun Teresa, uten dilldall. Skulle jeg være stattholderfrue, -
- så folk ville rope: "Der går madame Grisefôr, se som hun brisker seg!"
Sancho, noen ganger har du ikke mer vett enn en gjøk!
Dame Dulcinea.
-Du ga henne brevet mitt? -Ja, selvsagt.
Fant du henne i hagen til et fint slott, -
- der hun underholdt seg med sine hoffdamer?
Hun banket støv ut av et teppe...
-Umulig! -Det så sånn ut for meg.
Pustet du inn hennes søte parfyme?
Hun luktet sunn svette av teppebankingen, ja.
Og hva sa hun til brevet mitt?
Hun puttet det i forklelommen sin. Jeg tviler på om hun kan lese.
Malfatto har forstyrret minnet ditt.
Men vi skal finne den vakre Dulcinea her i Toboso.
Du besøkte henne på hennes slott? En stor og imponerende bygning?
-Jo, naturligvis... -Det må være denne.
Største bygningen i Toboso.
Jo, sikkert. Bortsett fra at dette er...
Hva er det?
Det er et slott, så klart.
Spør vakten om min dame Dulcinea vil ta imot sin tro faste ridder.
...ta imot sin tro faste ridder.
-Vil min dame ta imot meg? -Dårlig nytt, dessverre.
Hun er ikke syk, forhekset med feber?
Nei, hun er sunn og frisk, men hun har dratt ut på en reise.
-Hvor hen? -Vel, vakten sa...
Vestover.
Min venn Sancho, da drar vi også vestover, på søken etter skjønnhet!
Kom igjen, Droplet.
Jeg kan høre henne! Dame Dulcinea ler med sine terner.
-Er du sikker, herre? -Klart jeg er! Kan jeg ta feil?
Ri på. Meld fra at hennes hengivne Don Quixote trenger et publikum.
-Hvorfor nøler du? -Ikke for noe. Nei da.
Pass deg, så du ikke blir blindet av hennes strålende skjønnhet!
Hva ser du etter, Sancho?
En som ikke fins andre steder enn i min herres fantasier.
Det er best du finner henne. Han blir ikke fornøyd før.
Hvorfor?
Fordi herren min tror jeg ga henne et brev.
Men hvis hun ikke eksisterer, betyr det da noe hvem du finner?
Ikke det døyt.
-Du har ikke funnet henne? -Har du øynene i baken?
Se der, i undring!
Jeg ser ingen ting.
Ingen ting annet enn tre fnisende bondejenter på loppebitte esler.
Er du full?
Hvordan kan du ta de hvite fullblodshestene for esler?
Ser du ikke den skjønne Dulcinea og hennes terner?
Nei.
-Er du blind, herre? -Jeg tror ikke det...
Så vis din utvalgte kjære litt høflighet.
Må Deres høyhet vise denne arme ridder nåde.
Don Quixote av den bedrøvelige skikkelse. Se på ham!
Han er blitt til kald marmor for Deres blikk.
Knel for henne.
Vær nådig, Deres høyvelbårenhet, -
- og kunngjør din kjærlighet til ham.
Ha dere vekk, dere to! Slipp eselet mitt!
-Vi må skynde oss til markedet. -Dere gjør narr av oss!
Nei, store prinsesse av Toboso.
Dette er tragisk.
Brister ikke Deres hjerte av å se den edle ridder for Deres føtter?
Han er en veltalende tosk som er her for å erte oss bondejenter.
Slipp, din flåkjeft! Vis ham bakhovene, Møkkadynge!
Er de ikke fine med sine glinsende, gylne kjoler -
- blafrende i vinden, der de rir bort på sine hvite hester?
Jeg ser ennå bare bondejenter. Hva feiler det meg?
Er jeg månesyk? Gal? Så visst ikke!
Du er blitt forhekset igjen av den store Malfatto.
Jeg fant din kjære, enda det var som å lete etter en nål i en høystakk.
Og så ser du henne ikke!
Enda et av den djevelens knep! Men jeg skal utmanøvrere ham!
Bra. Nå er du blitt deg selv igjen.
Hvordan kan jeg bli kvitt denne forhekselsen?
Stopp! Jeg er Speilridderen.
Min dame, den uforlignelige Casildea av Vandalia, er vakrest av alle!
Løgn! Den vakreste av alle er min dame Dulcinea av Toboso!
Jeg utfordrer deg i hennes navn!
Min dame er skjønn som Venus, kjærlighetens gudinne.
Venus er kun en skygge mot min dame Dulcinea.
Vedgå det, eller vær rede til kamp!
Kjempe mot deg? Jeg som beseiret hunden som vokter helvetes port!
Er du den herrens væpner?
Dessverre. Jeg ville heller vært hjemme og fisket.
Jeg også. Men jeg venter å få en øy.
De øyene er visst ikke så fine som de framstilles.
Jeg har kjempet mot keiseren av Trapobana, slått hans hær på flukt!
Jeg har befridd prinsessen av Napoli fra tyrkerne.
Å?
Det kan bli fryktelig dyrt for deg å være stattholder på en øy.
Nei, det er ikke sant.
-Jeg skal slå deg av hesten! -Vokt deg, dumme ridder.
Jeg har beseiret den største vandrende ridder av alle i kamp.
-Hvem da, tør jeg spørre? -Den berømte og tapreste.
Don Quixote av la Mancha.
Etter å ha beseiret ham, er jeg nå den største ridder i universet.
Du lyver, Speilridder, så det renner av deg!
-Våger du å kalle meg løgner? -Du har kjempet mot Don Quixote?
Og bekjempet ham sverd mot sverd. Jeg sverger ved himmelens hvelv!
Ved himmelens hvelv, hvordan ser han ut?
Han er en høy, rynket, hulkinnet fyr.
Gråhåret, krumneset.
Hans væpner er en Sancho Panza, en arbeider med svært lite vett.
Han snakker om meg!
Jeg er Don Quixote av la Mancha, og jeg utfordrer deg her og nå!
Jeg, Speilridderen, tar imot din utfordring. På én betingelse:
Seierherren kan beordre den slagne til å dra dit han bestemmer.
-Jeg godtar betingelsen. -Væpner, min lanse.
-Herre, hjelp meg opp i det treet. -Vil du trygt vekk fra kampen?
Nei, fra nesen hans. Har du sett så unaturlig digert et nesegrev?
Opp med deg.
Ja!
-Han er ikke for alvorlig skadet? -Han overlever.
La ham det. Min ridderorden er raus i seierens stund.
Den væpneren med diger nese... Det var ikke hans nese, det.
Vi har gjennomgått noen ørsmå prøvelser, min venn Sancho.
Nå kan vi høste seierens frukter. Etter å ha slått Speilridderen er jeg -
- den største av alle vandrende riddere!
Den væpnerfyren... Jeg er sikker på det...
-Det var barberen vår! -Hva betyr det?
Hvem vet? Hvem vet hva noe betyr nå for tiden?
Blanca!
Hvor er du, Blanca?
Gi meg lammet mitt tilbake!
Hvor er Blanca?
De bandittene stjal lammet mitt!
Hva feiler det den fyren?
Han har mistet et lam ned i den hulen, derfor roper han på det.
Hvorfor firer han seg ikke ned i et tau og redder det?
Fordi han er livredd. Det er banditter nedi der.
Montesinos!
Kong Montesinos' hule.
Han som brakte den døde Durandartes hjerte til dame Belerma.
Spiste hun noe mer til middag?
Det var et tegn på evig kjærlighet. Du kan ikke forstå deg på slikt.
Mye er skrevet om denne hulen i ridderbøkene. Jeg vil besøke den.
-Hva? Ned i det hullet? -Hvis dette er inngangen.
Er du ikke redd?
Han som har beseiret Speilridderen har glemt hva ordet frykt betyr!
Fem favner ned!
Han brenner føttene på helvetes slikkende flammer!
Gud! Herren min glapp av som en fisk av kroken!
-Din herre og mitt lam! -Vi mistet begge!
Min stakkars, gale herre.
Don Quixote, hvis fryktløse mot og kamp for rettferdighet -
- det går gjetord om i hele verden. -Hyggelig sagt, men...
Vi i denne forheksede ensomhet -
- har lenge ventet på å ønske deg velkommen til mitt slott.
-Du er kong Montesinos? -Det er navnet mitt.
Du skar hjertet ut av en døende venn, ga det til hans kjære? Med en dolk...
Ingen dolk.
Med en tynn stilett, hvass som en tigertann.
Kom.
Der ligger min venn Durandarte.
Uthogd så livaktig.
Ikke malt marmor, men kjøtt og bein.
Han er evig forhekset av Merlin, trollmannen født av djevelen selv.
Han ligger i evig hvile, men ytrer nå og da et ord.
Hjertet mitt!
Hun har det, min kjæreste av alle venner.
Jeg skal vise deg.
Er det dame Belerma?
-Ja. Den vakreste i verden. -Løgn! Sånt vil jeg ikke høre!
Forsvinn!
Akkurat. Du er jo ridderen til dame Dulcinea av Toboso.
-Den vakreste i verden. -I verden og i live.
-I live, men forhekset. -Forhekset?
Hun viste seg for meg som bondejente, ridende på et esel og langt fra vakker.
-Er det mulig? -I trolldommens verden er alt mulig.
Vi har fått mange damer hit, i mange skikkelser.
Dronning Guinevere og hennes munnskjenk. Kleopatra. Og...
-Og? -Hør.
Herre, får jeg låne to kroner? Jeg har litt smått med kontanter nå.
Du skal få mitt nye underskjørt som pant for pengene.
Er det mulig? Høyvelbårne damer i pengeknipe?
Hun sier så.
Dame Dulcinea.
Jeg ville slåss for deg. Blø for deg. Villig ofre livet for deg.
Men penger...
Bare to kroner, det er alt. Du trenger ikke ofre livet.
Vår kjærlighet er en åndelig ting. Idealet for den perfekte harmoni.
Gi meg to kroner for harmoniens skyld!
Om du virkelig er slik i knipe...
Fattigdommen favner vidt og sparer verken fornemme eller forheksede.
Avse meg de pengene, for vår kjærlighets skyld.
Min Dulcinea! Gudinne!
Storfisken vår er på kroken igjen!
Blanca!
Lammet mitt!
-Og du sier at alt det hendte? -Så sant som at jeg sitter her.
-Du drømte ikke? -Lys våken.
Ikke litt sprø i hjernen i det hele tatt?
Høres jeg sprø ut?
Ikke i det hele tatt, må jeg innrømme.
Og du så lammet i denne hulen til Montesinos?
-Og jeg tok det med opp. -Ja, jeg så du gjorde det.
Hva skjedde i hulen? Jeg skønner ennå ikke det.
Du må ikke tro at alt du ikke forstår er umulig.
Helt enig. Men likevel må du medgi...
Ingen ting i denne verden er så merkelig at det er utrolig.
Merkelig, ja visst, men vidunderlig!
Den gamle mannen som kaller seg Don Quixote av la Mancha -
- er ikke riktig vel bevart, for han sprang opp på scenen -
- for å redde en skuespillerinne i nød, og veivet rundt seg med sverdet.
-En uhyre komisk forestilling! -Han går i en gammel, rusten hjelm.
Og han har en tjukk, dum væpner, Sancho, som rir på et esel.
Et esel på et esel.
Vi så ham idet han skulle gå løs på en ridder i en skog.
-Han er helt fortapt i fortiden. -Så vidunderlig!
Den tjukke væpneren var så redd at han klatret opp i et tre.
Hvor er de nå?
De rir i eselfart mot ditt land, herre.
Uten tvil for å støte på flere ulykksaligheter.
Vi skal ha litt moro med det paret, lover jeg deg.
Fint! Jeg begynner å bli fryktelig lei av all broderingen.
Skjønne dame, jeg er den ydmyke væpner -
- til fyren som beseiret selveste Speilridderen:
Don Quixote av la Mancha.
-Ridder av den bedrøvelige skikkelse? -Kjenner du herren min?
Han er viden kjent langt utenfor la Mancha. Alle snakker om ham.
Gjør de? Hva sier de?
Han har ry for å drepe kjemper. Han rir med sin væpner Sancho.
-En uutdannet fyr med lite vett. -Så de snakker om meg også?
I alle de fineste middagsselskaper.
Jeg blir ikke væpneren hans lenge, for herren min har lovet meg en øy.
Det er nok det minste du fortjener.
Han som beseiret Speilridderen vil vise den hyllest motet skylder skjønnheten.
Om det er noe, samme hvor farlig, du vil be meg om, skal jeg ikke hvile...
Kjære, dette er ingen ringere enn den bedrøvelige ridderen alle snakker om.
Don Quixote av la Mancha, min mann, hertugen av Boratorio.
Den store Don! Du er viden kjent. Velkommen til mitt ringe gods.
Ingen ting kan frarøve meg gleden ved å møte Deres nåde. Takk.
Hvis du tar til takke med simple kår, ligger min jakthytte like her borte.
-Er jeg også invitert? -Hvordan kan vi klare oss uten deg?
Droplet, løp!
Jeg trodde han sloss med vindmøller, men han gikk løs på kjemper.
Hvem vet hva som er sannheten?
-Det fins ingen kjemper i Spania. -De er feilinformert, min herre.
Litt mer vin til Don Quixote.
-Jeg har aldri sett noen kjempe. -Du har kanskje aldri sett etter en.
-Men du har kjempet mot dem? -Ja visst. Og mot en fæl trollmann.
Jeg klarte å redde en vakker, ung dame fra hekseriene hans.
Kjemper! Trollmenn! Hvem har satt deg slike griller i hodet?
Dra hjem! Pass åkrene dine. Slutt med å bygge deg luftslott.
Kjempene og din forheksede dame fins kun i ditt eget forvirrede hode!
Vær så snill...
Hvis det passer det edle selskap...
At toskete menn tar meg for en tosk er en av de byrder jeg må bære.
For jeg følger den vandrende ridders smale sti.
Jeg forakter rikdom, men ikke ære.
Jeg har bistått sårede, rådet bot på klagemål og overvunnet trollmenn.
Jeg er forelsket, men er ingen brutal elsker.
Mitt mål er ikke å gjøre noe menneske ondt, men å gjøre hele verden godt.
Er dere alle så tilfreds -
- med deres trygge og behagelige liv?
Er det å spise og sove nok for dere?
Lengter dere ikke alle etter en oppdagelsesreise?
Etter eventyr? Etter stordåder, evig berømmelse og kamp for rettferdighet?
Høyvelbårne hertug og hertuginne, døm meg.
Skal en mann som tror på et liv som omvandrende ridder -
- støtes ut og holdes som en narr?
Sancho!
Dulcinea er forhekset! Hun viste seg for meg som bondejente på et esel!
Og slett ikke vakker. Hva skal jeg gjøre?
Du må reise hinsides stjernene.
Tro på ham. Han er den klokeste i Boratorio, vel bevandret i magi.
Der kan du finne den store Boremeo, som har makt og myndighet -
- til å fri dame Dulcinea fra forhekselsens lenker.
For å fri dame Dulcinea ville jeg våge hvilken som helst reise!
Du må ikke dra alene. Væpneren din blir med deg.
Ikke til fots, nei! Og hva om vi faller ned fra himmelen?
Rir dere på den ganger jeg gir dere, vil dere ikke falle.
Dra du. Jeg skal gå opp på taket og holde utkikk for deg.
Bli med ham. Ditt mot vil bli belønnet. Jeg har en øy som trenger stattholder.
-Du blir vel med meg, Sancho? -Kunne jeg la deg dra alene?
Når det gjelder den øya...
Dette er hesten Clavileno.
Den skal bringe Don Quixote og væpneren hans hinsides stjernene.
-Herre, jeg må si deg noe... -Stille, Sancho!
Denne hesten vil bringe deg dit Boremeo venter på deg.
Din dame vil bli be fridd av hans overlegne kraft.
Reis hinsides stjernene.
Reis til himmelens ende og fri meg fra trolldommen.
Jeg rir ut og opp. I dame Dulcinea av Tobosos navn!
Hvis jeg skal reise ut og opp, kan jeg da få et teppe under rompa?
Ingen ekstra vekt på Clavileno.
-Vis mot, Sancho. -Det er akkurat det jeg ikke har.
Er du en ynkelig mus med en sveklings sjel og et hjerte av smør?
-Du hørte jo at Boremeo venter oss. -Og husk øya.
Bra.
La dem få bind få øynene, så ikke sola blinder dem.
Vi stiger. Jeg kan høre vinden!
De store menneskene er blitt små som maur!
-Det blir hett, gjør det ikke? -Vi flyr mot sola!
Jeg, den store Boremeo, beordrer løslatt fra hekseri -
- den vakre dame Dulcinea av Toboso!
Når får jeg se henne?
Når reisene dine er over og din ferd er til ende.
Hva ligger der forut?
Du vil møte din største utfordring.
Og vinne din største seier.
De skyter på oss!
De tror på det!
Du har befridd din dame. All lykke til deg.
Og du skal få din belønning.
Min ærede stattholder.
-Øya Esperanza. -Hør på meg, mann.
Er du sikker på at dette er en øy? Vi så ikke noe hav rundt den.
Øya vår er så stor. Havet er langt borte.
Stor? Da bør her bli godt utbytte.
I all beskjedenhet tar jeg imot øya. Tusen takk!
Brev fra hertuginnen av Boratorio -
til dame Teresa Panza, hustru til Don Sancho, -
- væpner til den edle ridder Don Quixote av la Mancha.
Mor! Det er en mann her.
-Er De dame Teresa Panza? -Jeg er Teresa Panza, ja.
Den høyverdige hertuginne skriver:
-"Deres manns klokskap og ærlighet..." -Klokskap og ærlighet?
"...gjør at min make hertugen utnevner Don Sancho til stattholder på en øy."
Han sa alltid han ville få en øy.
"Hilsener til Dem, dame Teresa, stattholderens hustru."
-Er jeg virkelig dame Teresa? -Visst er De det.
Da trenger jeg deg ikke lenger. Du kan dra nå.
Og hils så mye til min venninne hertuginnen.
Sov ikke lenger på hagebenker
Villige nymfer synger serenader
Det er for vår Don våre hjerter banker
Hør en jomfru søt og tander
Hør hennes såre og smertefulle skrik
Hun er såret, du kan h jelpe
Med dine øynes gode magi
Forlat oss!
Hvorfor kan ikke dame Dulcinea være her og se min tapre troskap?
Hva gjør at jeg vekker attrå i bryster så unge og vakre?
De er overalt rundt deg, store ridder, som bier rundt en honningkrukke.
Hvorfor attrår så mange kroppen min sånn?
Du og jeg, min Don, er født med stor fysisk skjønnhet.
Alle forelsker seg hodestups i oss. Det er ikke vår feil.
Vi kan ikke noe for det. Så bare prøv å ta det tappert.
Jeg skal prøve.
Ikke frukt! Fjern den, før den gir stattholderen urolig mage.
-Hvem er du, surpomp? -Din private livlege.
Betalt for å passe stattholderens helse. Frukt er for kaldt og fuktig for deg.
-Dette lammelåret... -Ja!
-Det lukter godt! -Altfor varmt og krydret.
Stekte rapphøns, kaninragu...
Hårete, pelskledd mat, full av fare.
Fjern alt sammen!
-Jeg har noe til deg. -Hva da?
Den magiske fuktighet. Eliksiren som i sannhet er livets næring...
Brennevin?
Vann! Lev av det. Drikk det, stattholder.
Huden din blir renset, håret ditt vil vokse og hjernen bli avkjølt.
Leve av vann?
Før meg til sengekammeret, lakeier.
Etter denne middagen er jeg besvimelsen nær av sult!
Stattholder, våkn opp! Alarmklokkene kimer!
Fiender fra fastlandet har gått i land! De misunner deg øystaten din!
Hertugen stoler på at stattholderen vil lede våre tropper med stort mot.
-Led oss til seier! -Vi venter på din ordre.
Væpne ham!
Jeg kan ikke se!
Herre.
Sancho! Hva gjør du her?
Jeg vet ikke hvordan det er, men jeg savnet deg.
Jeg må ha blitt så vant til ditt følge og alle trolldomsgreiene dine.
Jeg kan ikke klare meg uten deg.
-Min venn Sancho! -Og så har jeg fått nok av øyer.
-Hertugens øy? -Jeg har fått nok av den.
De ville sulte meg i hjel og ville at jeg skulle lede dem i kamp.
Ikke så jeg noe utbytte der heller.
Å være statthoIder på en øy er et simpelt foretakende!
Så sant, Sancho. Og jeg er lei av myke lakener.
Trett av søte ord fra damer som er forelsket i meg, -
- og av festmåltider som ikke stiller den sult jeg har etter eventyr.
Ikke enda en fanfare!
En utfordring! Alle i dette slott skal vite at Måneridderen -
- kaster hansken og utfordrer ridderen av den bedrøvelige skikkelse, -
- den såkalte Don Quixote av la Mancha!
Såkalte? Er jeg såkalt?
Han utfordrer Don Quixote til kamp for å vise seg riddertittelen verdig.
Betingelsene avgjøres på valplassen.
Jeg er straks tilbake.
-Lykke til, Don Quixote. -Hvem er denne Måneridderen?
Fremmed for oss. Han banket på vår port og krevde oppreisning.
Det skal han få!
Herre, hvis dette skulle ende som en ny katastrofe...
Boremeo sa jeg skulle møte min største utfordring og vinne min største seier!
-Etter alt vi har gjennomgått? -Hva vil du fram til, Sancho?
Du bør ikke stole altfor mye på han der Boremeo.
-Var dette din idé? -Nei. Var det ikke din?
Ingen av oss? Da er denne Måneridderen ekte.
Eller så lever vi alle i den gamle Dons levende fantasiverden.
Uansett, så bør dette bli moro!
Betingelsene: Hvis seieren blir min, skal du straks oppgi dine eventyr -
- og dra hjem for å leve i ro og fred til døden omfavner deg.
Hvis du står igjen som seierherre, er livet mitt i dine hender.
Måneridder, jeg vet ingen ting om dine dåder, -
- og så vidt jeg vet er du uten ry.
Så jeg forakter ditt fåfengte skryt og godtar betingelsene dine.
For skjebnen har kunngjort at jeg skal vinne en stor seier.
Jeg skal beseire deg til ære for min dame Dulcinea av Toboso.
Så begynn din karriere når du vil. Jeg er rede til kamp!
Kjemp for meg, store ridder.
Kjemp for meg som om det var din siste kamp.
Nei!
Våkn opp, Don Quixote. Tiden for drømmer er over.
-Så vi drar hjem, da? -Ja, Sancho.
Så det er slutt? Ingen flere eventyr?
-Ingen flere eventyr. -Men hvorfor?
Jeg ga mitt ord til Måneridderen. Det er en æressak.
Hva slags ridder ville jeg være om jeg brøt et løfte?
Uansett, så kommer det til å bli pokker så kjedelig om kveldene.
Kjempe, jeg er den vandrende ridder, kommet for gjøre ende på din makt!
Kom og kjemp! Frykt sverdet mitt!
Jeg skal drepe deg for kjærligheten og æren til min skjønne dame!
Min skjønne dame. Jeg får aldri se henne igjen.
Hvordan vet du det?
Reisene mine er ikke over. De er blitt avbrutt.
-Av et løfte. -Løfter!
Jeg har alltid sagt de er noen sære greier. Jeg styrer unna løfter.
-Pappa! -Har du reist fra øya di?
Ikke mer snakk om øyer, takk.
Onkel!
Kjære onkel, du har vært borte så lenge. Hvor har du vært?
Drømt. Jeg levde i en annen verden.
Jeg håper jeg ikke vil savne den for mye.
Kom inn, kjære onkel.
Du må være sulten.
Pappa, jeg har savnet deg!
Ja, lille Sanchina lengtet etter deg slik blomster lengter etter regn.
-Så du fikk ingen øy? -Klart jeg gjorde!
Men øyer er ikke bryet verdt. Jeg har det bedre hjemme.
-Hva gjorde du med øya di da? -Jeg ga den tilbake.
Jeg kunne vennet meg til å være stattholderfrue.
Jeg visste han aldri fikk noen øy.
Herren er hjemme igjen.
Ingen flere eventyr for ham.
Ikke for noen av oss.
"Til Sancho Panza, som jeg gjorde til min væpner, -
- etterlater jeg alle penger jeg har.
Og etter gavene til mine kjære venner som er samlet her rundt meg, -
- går all min eiendom til min kjære niese Antonia."
Det er testamentet mitt.
Vil du undertegne, Don Quixote?
Nei. Ikke Don Quixote.
Alonso Quijada.
En herremann fra la Mancha.
Uten særlig mye penger, men med noen gode venner.
Om du bare kunne ha sett oss på reisene våre!
Jeg så dere to ganger.
Du, Samson Carrasco?
Én gang var jeg Speilridderen og du beseiret meg.
Visst gjorde jeg så! En stor seier.
-Og så igjen... -Når?
"Betingelsene: Hvis seieren blir min, -
- skal du straks oppgi dine eventyr..."
Måneridderen! Det var deg.
Jeg hadde lovet å få deg hjem. Så jeg måtte overgå deg.
Nei, humaniorakandidat.
Jeg overgikk meg selv.
Og det er den største seier man kan ønske seg.
Han liker å ligge her ute, selv om natta. Han liker å se på stjernene.
Han er lykkelig da.
Vi prøvde alltid å bringe ham tilbake eller hindre ham i å reise.
Jeg sa stadig vekk til ham at han trodde på tull og tøys.
Men nå har jeg tenkt...
Tenkt hva da?
At den gamle onkelen min har hatt noen store opplevelser.
Han snakker om det av og til, og da skinner alltid øynene hans.
Hør på meg. Ikke dø.
Glem tanken på å dø. Bestem deg for å leve i mange år.
Sancho.
Min venn.
Jeg slepte deg gjennom festmåltider og fektekamper.
Det var fine tider!
Kom deg ut av denne begredelsen! Tiden er ikke inne til å dø.
Vi kan ri avgårde igjen.
Eller igjen kjempe mot Speilridderen.
Eller sette oss til bords med en hertug og hertuginne.
Nei.
Det er over, Sancho. Alt sammen er over.
Dine eventyr er hjemme nå. Med din kone og barna dine.
Ikke helt. Jeg har vært ute på en liten dyst selv.
Har du, Sancho? Til fånyttes?
Ikke helt.
Jeg har brakt deg dame Dulcinea.
Hvem er du?
Dulcinea av Toboso.
Jeg tror du er Aldonza.
En pike jeg så en gang.
Over en mur.
Nei, min herre. Jeg er dame Dulcinea.
Din skjønne dame.
Kanskje du er begge to...
Ser du, herre, du lyktes. Du har funnet henne til slutt.
Når reisene mine er over, og min ferd er til ende.
Takk, min dame Dulcinea.
Du må forlate meg nå. Jeg er svært trett.